Vad har du gjort?
DETTA HAR HÄNT...
Jag vet inte hur jag ska förklara.
-Vad är du? -Jag tjänar Khonshu. Jag är hans Avatar.
Vi skyddar de utsatta och utdelar Khonshus rättvisa.
Khonshus vedergällning kommer för sent.
Ammit lyser upp vägen till det goda genom att utrota valet av det onda.
Vi hittade Ammit.
De grymma massorna som fyller denna värld med synd,
förtjänar att möta hennes dom.
De andra gudarna då?
Ser de bara på när Ammit släpps ut?
Att begära audiens hos gudarna är att riskera deras vrede.
Ammit begravdes i hemlighet, platsen doldes även för gudarna.
-Men nån måste veta nåt. -En medjay som heter Senfu.
Hitta Senfus sarkofag, så hittar du graven.
Det är en karta till nåt riktigt stort.
Om vi inte vet exakt hur himlen såg ut på det datumet, är det kört.
När gudarna fängslar mig, säg åt Marc att befria mig.
-Marc? -Jag vill att du ska komma ihåg en sak.
Din pina formade mig. Min seger är din förtjänst.
Steven. Vakna. Kom igen. Vakna för tusan.
Jag såg nån springa!
Kolla runt lastbilen.
Han verkar vara död.
Sväng!
Där är hon!
Vad?
Vi förlorar tid. Harrow måste vara på väg till graven.
Om han är det, behöver vi Marc.
Exakt. Hon fattar.
-Nej. -Inte?
Grejen är att vi har en överenskommelse, Marc och jag,
att när han är klar med Khonshu så försvinner han för gott.
Men det innebär inte att du får Layla och oss dödade.
-Det duger inte. -Har ni en överenskommelse?
Att han skulle försvinna ur mitt liv?
Tyckte du inte att jag borde ha fått veta det?
Hade han inte redan försvunnit ur ditt liv?
Ja. Strunt samma. Hans dräkt var ändå det mest intressanta.
Han hade inte ens den.
Steven, ge mig kroppen nu. Det här är ett självmordsuppdrag.
Han vill nog göra det här på egen hand.
Det blir inte av. Så gör vi inte.
Det gör vi inte. Det är bara du och jag och vägen framför oss.
-Vi går till fots härifrån. -Okej.
Där är de. Vi går vidare.
De verkar redan vara inne.
Vi måste hinna först till Ammit.
Hallå.
Vi ser oss omkring.
-Du ser rädd ut. -Det är jag inte.
Det borde du vara.
Utan Khonshu finns ingen dräkt, inget helande, ingen kraft.
Inget mer av dig, tänkte jag. Det sa du, eller hur?
Men att tro på allt som kommer ur din mun,
visar bara hur dum jag är.
Jag önskar att jag bara kunde försvinna.
Tyvärr är jag kvar.
Om du ska klara det här, måste du vara smart, för Laylas skull.
Jag har varit i såna här situationer.
Det har jag också. Det är ju samma kropp.
Det är där nånstans. Muskelminne och sånt.
Det funkar inte så.
-Hur som helst. -Jag är här.
-Du är inte ensam. -Jag vet.
Jag är inte ensam. Jag har Layla.
-Hon hjälper mig. -Är du kär?
Är du kär i min fru?
Jag uppskattar din omtanke, kompis. Men vi fixar det.
Jag svär, Steven. Jag svär...
Om jag behöver recept på en proteinshake, så ropar jag.
Vi kastas utför en klippa!
Jag har väntat på detta i hela mitt liv.
Äventyret, menar jag.
-Jag vet. Vi vill ha det vi aldrig haft. -Ja.
Du luktar som han.
-Varför skulle du inte det, eller hur? -Ja.
Marc försöker skydda dig från Khonshu.
-Vad? -Därför stöter han bort dig.
Han tror att Khonshu vill ha dig som sin avatar.
Jag tyckte att du borde veta det.
Förlåt.
Varför berättar du det nu?
Jag vet inte. Du förtjänade att veta.
Det var inte hans beslut.
Jag behöver inte skyddas. Jag behöver ärlighet.
-Jag förstår det. -Det är mer din stil, eller hur?
Vad? Att vara ärlig?
Ja. Att vara ärlig.
-Jag går ner först. -Okej. Ja. Bra.
-Innan jag säkrar. -Tack. Vad är "att säkra"?
Jag fattar fortfarande inte när du skämtar.
Okej.
Fan!
-Gick det bra? -Toppen, ja.
-Här. -Jag önskar att du inte hade sett det.
-Ja. -Tack.
Se på dig.
Ja, de är... Underbara, eller hur? De är bara...
-De har stått vakt i århundraden. -Visst. Jag kan inte ens...
Om de kom till liv just nu
och bad om lösen, skulle jag bli hänförd.
Så jävla rädd, men glad.
Vad är det här?
-Gjorde du det? -Vad?
Ja. Det är till min far. Han skulle ha älskat att vara här.
Jaså? Är han en stor historiefantast?
Så mycket värre. Arkeolog på uppdrag.
-Häftigt. -Ja.
Och för honom var det en dröm värd att dö för. Och det gjorde han.
Jag beklagar.
-Nej, det är okej. -Ja.
Det är okej. Sånt händer.
Han skulle nog stråla av lycka nu
om han såg dig stå här.
Ja. Jag tror det.
Det finns värre sätt att dö, eller hur?
Ska vi se efter?
Ja, det gör vi.
Konstigt.
-Det är en labyrint. -Så labyrintiskt.
-Nej, det är sex vägar. -Ja.
-Ja. Sex uddar. -Vad har de skjutit på?
Hela den här strukturen
är en symbol.
-Det är Horus öga. -Ja.
Titta på det där.
-Vad? -Eller hur?
Den kungliga symbolen, skydd i döden.
Vilka resurser som krävdes för att bygga den här.
-Hennes sista avatar var en farao. -Vad? En förbannad farao.
-Och? Tror du att det är en karta? -Ja, men...
Horus öga är också sinnenas öga, eller hur?
Det representerar de sex sinnena, sex uddar.
Ögonbrynet representerar tankar.
Pupillen, synen. Den här är hörseln.
Luktsinnet. Känseln. Och den här som slutar i en spiral
är tungan.
Avataren skulle vara Ammits röst.
Det stämmer.
Heka-präster.
Att döma av maskerna och den ceremoniella gången.
De begravdes här för att skydda faraon.
Vad tusan är en heka?
Sin tids trollkarlar. De har varit här nere i århundraden.
De här måste vara olyckliga själar som korsade deras väg.
Ja. En imponerande begravning.
Herregud. Är det färskt blod?
Är inte det små köttbitar?
Ja.
-Vi går vidare. -Ja.
Vänta lite.
Jag ser många ben och mycket blod åt det hållet.
Så jag tycker att om det finns en annan...
Om det finns, en annan...
Det finns en öppning där uppe. Ser du?
Ja.
-Ska vi kolla upp det? -Ja.
-Okej. -Okej. Du går.
-Jag? -Du.
Okej då. Ja.
-Jag klarade det. Jag är uppe. -Går det bra?
Ja.
Enligt de gamla texterna, borde Ammit vara bunden till en ushabti,
de där statyerna.
-Hur ser det ut? -Det ser fantastiskt ut.
Det ser ut som ett nyfyllt krus, ormskinn,
-och förnyelse... -Steven?
-Ja?
-Utgången. -Ja.
Det är helsjukt.
Ja, vi kan gå den här vägen.
-Harrow. -Vad skjuter de på?
Jag vet inte.
Göm dig.
Spring! Jag hittar dig!
Jag mosade den.
Steven?
Gode Gud.
Först in. En grav passande för en farao.
Thutmosis II.
Nefertiti. Det måste vara en av de stora.
Så du kysste henne.
Vad ska du göra? Försöka dränka oss?
Ja, det borde jag.
Men du berättade också för henne om varför jag har stött bort henne.
Och det var oväntat.
Ja.
Titta på alla reliker.
Makedonska? Nej. Vad?
Lägg av. Det kan inte stämma. Det är makedonska.
Men den enda faraon...
Han insisterade på att kalla sig egyptisk.
Men...
Jag tror att vi tittar på den sedan länge försvunna graven
efter Alexander den store.
Du skötte det vackert.
Varför tycker alla män
att det är nödvändigt att vara så nedlåtande?
Min lilla skarabé.
Var det inte det din pappa kallade dig?
Abdullah El Faouly.
En av Egyptens mest unika arkeologer.
Han skulle vara så stolt över dig
om han visste att du var bland de första
att bekräfta för världen det han alltid trott.
Egyptiska gudar vandrar bland oss.
Vågen
uppnår sin dom genom att avslöja ögonblick av synd och plåga.
Och din make...
Han våndas.
Mer smärta än nån kan bära.
Han har inte berättat sanningen.
Men du längtar tydligen efter det.
Så varför gör du inte det? Scenen är din.
Jag såg vågens utslag.
Vågen ljuger inte.
Allt inom mig skriker om att inte öppna den.
Ska Harrow få nå Ammit först?
Okej.
Herregud.
-Var är ushabtin? -Tja...
För att gömma den i evighet, placerar man den på en plats
där en plundrare inte letar.
Så vad tror du?
Alexander var Ammits röst.
Jag ska prova en sak. Jag ska göra nåt här.
Förlåt. Herregud. Ursäkta, store herre.
Okej. Öppna. Förlåt.
Förlåt. Jag är så ledsen.
Ja, just det. Sträck dig in där.
Din far mördades av legosoldater.
Och ingen vet väl vilka de var?
Menar du att Marc var en av dem?
Du sa det. Vad tror du?
Marc minns allt som hände den dagen.
Alla som dog.
Men en man sticker ut.
En man med en fuchsiascarf.
Skarabédetaljer.
Handgjord. Av hans dotter kanske.
Är du färdig?
Jag hoppas att du får ett avslut.
Vakna!
Vi hittade precis en ny väg.
Layla, titta. Vi vann.
Och ushabtin går till oss.
Jag var tvungen att gräva i Alexander den stores mage, men jag hittade den.
Är du okej?
Kan han höra mig?
Alexander? Jag tror inte det. Hoppas inte.
Vad hände med min far?
-Jag pratar med dig. -Vad?
Jag pratar med dig, Marc!
-Kom igen. Nu går vi. -Nej.
-Vi måste gå nu. -Marc, nej. Nej.
-Vad hände med min far? -Lyssna på mig.
Vi måste gå nu. Jag ska förklara allt. Men vi måste gå.
Dödade du Abdullah El Faouly?
Självklart inte.
Men du var där.
-Du var där. -Jag...
Ja, du var där.
Jag var där. Ja, jag var där.
Ja. Och hur dog han?
Min partner blev girig
och avrättade alla på utgrävningen.
Jag försökte rädda din far, men jag kunde inte.
Nej. Men du tog en mördare till honom. Eller hur?
-Ja. -Ja.
Han sköt mig också den natten.
Men jag dog inte. Och det borde jag ha gjort.
Jag har försökt säga det hela tiden.
-Jag visste bara inte... -Herregud.
Jag är ledsen.
Så det var därför vi träffades.
Du hade bara dåligt samvete.
De är här.
-Det måste finnas en annan utväg. -Hitta den. Jag uppehåller dem.
Kom igen!
Bara du?
Resten är tystnad.
Jag minns första morgonen jag vaknade utan Khonshu.
Tystnaden var befriande.
Du är en fri man.
Och med den friheten kommer ett val.
Och just nu har du ett mycket viktigt beslut att fatta.
Okej.
Jag kan inte rädda nån som inte vill bli räddad.
Det är okej, Rosser. De där gamla benen kan inte skada dig.
Nu vet vi åtminstone vad som hände med stackars Montalban.
Ja, och alla som väljer girighetens väg.
-Betyder det att skatten också är borta? -Jag tror inte det.
Märker du nåt ovanligt med den statyn?
Statyn av Coyolxauhqui, aztekernas mångud.
Jag försöker bara göra mitt bästa.
Du är dr Steven Grant.
Kanske det, men du är modig.
Låt oss se vad vi kan hitta här.
Nästa. Vi har B-22, allihop.
B-22.
B-22. Är det nån som har B-22? Var inte rädd för att säga till.
B-22. Kom igen, allihop. Somna inte nu.
Det börjar bli bra. B-22. Vi har snart en vinnare.
Hur mår du idag, Donna?
Jag skulle vara gladare om han drog några O:n.
Vi går vidare. G-15. Har nån G-15?
G-15? Inte? 16-T.
Vad har vi här?
Visa mig. Låt mig se.
Det är vackert. Väldigt imponerande.
Bravo.
Kom och drick te med O-73. Nej. Vi går vidare.
B-7, nån? B-7?
Okej, unge man. Nu får du vila. Din favoritplats.
N-39.
Jag bytte film, okej?
Fem gånger den här veckan. Det är mycket.
Skrämde jag dig? Förlåt.
-I-2. I-2, nån? -Se där.
-Titta på brickan. -Du vann.
-Jag kan känna det. -Vi vann.
Du har bingo.
-Jag vann. -Vi har en vinnare.
Jag delar med dig den här gången. Jag svär.
Steven?
Du är okej. Kom igen. Kom.
Så där. Okej.
Marc, du kan inte fortsätta så här.
Jag vet att du har mycket svårt
att kunna skilja på
det som är verkligt och det som finns i ditt huvud.
Jag hoppas det är okej, men jag tog mig friheten att låna din film.
Det var kul att se att min gamla VHS-spelare fortfarande fungerar.
GRAVPLUNDRARE
Hur många gånger skulle du säga att du har sett den filmen? Ungefär?
Jag gillade skurken.
"Inget träd kan stiga upp till himlens ljus om det inte först går ner
"till helvetets djup."
Det är en bra replik. Handlingen skapar en bra bild av en mångud.
Sa du inte att du jobbade för en?
Vad får du ut av den likheten?
Med tanke på produktionsvärdet av den filmen,
kan jag inte föreställa mig att så många har sett den.
Vad tror du? Är det en slump?
Jag tror inte... Jag tror...
-Vad? -Jag tror att nån...
-Jag vet. Jag är ledsen för det.
Kom ihåg att du fått lugnande på grund av ditt eget beteende.
Effekten kommer snart att försvinna.
Marc, vi lever inte i en materiell värld. Vi lever i en psykisk värld.
Och vi kan bara dra indirekta slutsatser
om verklighetens natur. Som till exempel den här pennan.
För mig är detta ett skrivredskap. Okej?
För min hund är det en tuggleksak. Båda är korrekta.
Det är bara en fråga om sammanhang och perspektiv.
Och allt jag ber dig om är en ärlig bedömning av din situation.
Allt påminner mig...
-Allt påminner mig... -Påminner dig om vad?
Om ditt förflutna?
Om Steven?
Känner du Steven?
Naturligtvis känner jag Steven. Men, Marc, jag vill prata med dig nu.
Under våra sessioner har jag sett ett mönster utvecklas.
Varje gång jag ställer direkta frågor blir du triggad, du blir överväldigad,
och det är normalt. Många av oss blundar när vi uppmanas att titta närmare på
våra innersta upplevelser, in i kärnan av personligheten.
Det är förståeligt.
Jag kan inte hjälpa dig om du inte hjälper dig själv.
Du sköt mig.
Marc? Hallå. Om vi inte kan sitta lugnt här
och utreda dina känslor... Marc.
-Marc, lyssna. Jag vet... -Nej. Håll dig undan!
Jag förstår verkligen hur du känner.
Jag har också lidit av psykisk sjukdom, mentala störningar,
maniska episoder, följt av depression.
-Jag förstår. -Lås upp dörren.
-Du kan bli botad. -Lås upp!
Jag vet att du kan bli bra igen. Marc, snälla...
Håll dig undan!
Marc, gör inte det här. Du får bara...
Var försiktig med honom. Gör honom inte illa.
-Är du okej? -Ja.
Släpp ut mig!
Släpp ut mig! Snälla! Snälla, släpp ut mig!
Steven?
-Marc? -Steven.
Marc.
-Hur är detta möjligt? -Jag vet inte.
Vad är det sista du kommer ihåg?
-Harrow sköt oss. -Ja!
Ja. Precis.
Vi måste härifrån. Följ mig. Kom igen.
Hej.
BASERAD PÅ MARVEL COMICS
För information om vård av psykisk ohälsa,
besök National Alliance on Mental Illness på NAMI.org.
Översättning: Ulrika Lindfors-Davis